פרשת
    תרומה	
חמדת ימים
HEMDAT  YAMIM	

הרב שאול ישראלי זצ"ל
נשיא ומיסד
Harav Shaul Israeli zt”l
Founder and President

ראשי הכולל:
הרב משה ארנרייך
הרב יוסף כרמל
Deans:
Harav Yosef Carmel
Harav Moshe Ehrenreich

חברי ההנהלה:
פרופ' ישראל אהרוני
מר ברוך אייזנברג
מר יחזקאל הלר
עו"ד שלום וסרטייל
מר אליעזר יסלזון
מר יצחק מוינשטר
מר שלמה מרזל
מר צבי סנד
מר ג'י פומרנץ
מר יאיר מ. פלסר
מר קורט רוטשילד

Members of the Board:
Prof. Israel Aharoni
Mr. Barry Eisenberg
Mr. Jehezkel Heller
Mr. Eliezer Jeselsohn
Mr. Shlomo Marzel
Mr. Isaac Moinester
Dr. Yair M. Plesser
Mr. Jay Pomrenze
Mr. Kurt Rothschild
Mr. Zvi Sand
Adv. Shalom Wasserteil

American Friends of 
Eretz Hemdah Institutions
c/o Olympian
8 South Michigan Ave.
Suite 605
Chicago, IL 60603  USA

Our Taxpayer
ID#: 36-4265359
		
פרשת שבוע
מידות לדורות
הרב יוסף כרמל ראש כולל ארץ חמדה
מידותיו של המשכן מופיעות בפרשתנו. "וְעָשִׂיתָ אֶת הַקְּרָשִׁים לַמִּשְׁכָּן עֲצֵי שִׁטִּים עֹמְדִים:עֶשֶׂר אַמּוֹת אֹרֶךְ הַקָּרֶשׁ וְאַמָּה וַחֲצִי הָאַמָּה רֹחַב הַקֶּרֶשׁ הָאֶחָד:…  וְעָשִׂיתָ אֶת הַקְּרָשִׁים לַמִּשְׁכָּן עֶשְׂרִים קֶרֶשׁ לִפְאַת נֶגְבָּה תֵימָנָה:… וּלְצֶלַע הַמִּשְׁכָּן הַשֵּׁנִית לִפְאַת צָפוֹן עֶשְׂרִים קָרֶשׁ… וּלְיַרְכְּתֵי הַמִּשְׁכָּן יָמָּה תַּעֲשֶׂה שִׁשָּׁה קְרָשִׁים: וּשְׁנֵי קְרָשִׁים תַּעֲשֶׂה לִמְקֻצְעֹת הַמִּשְׁכָּן בַּיַּרְכָתָיִם: (שמות כ"ו טו-כג). מסביר רש"י "עשר אמות ארך הקרש - למדנו שגבהו של משכן עשר אמות:ואמה וחצי האמה רחב - למדנו ארכו של משכן לעשרים קרשים, שהיו בצפון ובדרום מן המזרח למערב, שלשים אמה:תעשה ששה קרשים - הרי תשע אמות רוחב: ושני קרשים תעשה למקצעת - אחד למקצוע צפונית מערבית ואחד למערבית דרומית, כל שמונה קרשים בסדר אחד הן, אלא שאלו השנים אינן בחלל המשכן, אלא חצי אמה מזו וחצי אמה מזו נראות בחלל להשלים רחבו לעשר, והאמה מזה והאמה מזה באות כנגד אמת עובי קרשי המשכן, הצפון והדרום, כדי שיהא המקצוע מבחוץ שוה”. לסיכום מידותיו של המשכן היו 10 אמות גובה, 10 אמות רוחב, 30 אמות אורך. נפחו של המשכן היה 3000 אמות מעוקבות. קדש הקדשים היה קוביה משוכללת שאורכה, רוחבה וגבהה 10 אמות. אם נבדוק מה קרה כאשר שלמה המלך בנה את בית המקדש בירושלים. הכתוב בספר מלכים מגלה לנו "וְהַבַּיִת אֲשֶׁר בָּנָה הַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה לַיקֹוָק שִׁשִּׁים אַמָּה אָרְכּוֹ וְעֶשְׂרִים רָחְבּוֹ וּשְׁלֹשִׁים אַמָּה קוֹמָתוֹ…:וַיִּבֶן אֶת עֶשְׂרִים אַמָּה מירכותי מִיַּרְכְּתֵי הַבַּיִת בְּצַלְעוֹת אֲרָזִים מִן הַקַּרְקַע עַד הַקִּירוֹת וַיִּבֶן לוֹ מִבַּיִת לִדְבִיר לְקֹדֶשׁ הַקֳּדָשִׁים:וְאַרְבָּעִים בָּאַמָּה הָיָה הַבָּיִת הוּא הַהֵיכָל לִפְנָי:…וּדְבִיר בְּתוֹךְ הַבַּיִת מִפְּנִימָה הֵכִין לְתִתֵּן שָׁם אֶת אֲרוֹן בְּרִית יְקֹוָק:  וְלִפְנֵי הַדְּבִיר עֶשְׂרִים אַמָּה אֹרֶךְ וְעֶשְׂרִים אַמָּה רֹחַב וְעֶשְׂרִים אַמָּה קוֹמָתוֹ וַיְצַפֵּהוּ זָהָב סָגוּר …" (מלכים א פרק ו ב-כ). שלמה המלך פעל  כנראה על פי ההוראות שקיבל מדויד אביו, כמתואר בספר דברי הימים "וַיִּתֵּן דָּוִיד לִשְׁלֹמֹה בְנוֹ אֶת תַּבְנִית הָאוּלָם וְאֶת בָּתָּיו וְגַנְזַכָּיו וַעֲלִיֹּתָיו וַחֲדָרָיו הַפְּנִימִים וּבֵית הַכַּפֹּרֶת:…הַכֹּל בִּכְתָב מִיַּד יְקֹוָק עָלַי הִשְׂכִּיל כֹּל מַלְאֲכוֹת הַתַּבְנִית" (דברי הימים א כ"ח יא,יט). דויד, כנראה הדריך, על סמך הנבואה שקיבל בביתו של שמואל הנביא, באותו לילה נורא הוד בו עסקו שמואל שאול ודוד בענייני המקדש כמתואר בכתוב    “וַיֵּלֶךְ (שאול) שָׁם אֶל נָיוֹת בָּרָמָה וַתְּהִי עָלָיו גַּם הוּא רוּחַ אֱלֹהִים וַיֵּלֶךְ הָלוֹךְ וַיִּתְנַבֵּא עַד בֹּאוֹ בנוית בְּנָיוֹת בָּרָמָה:וַיִּפְשַׁט גַּם הוּא בְּגָדָיו וַיִּתְנַבֵּא גַם הוּא לִפְנֵי שְׁמוּאֵל" (שמואל א י"ט כג-כד). וכמבואר במדרש "דרש רבא, מאי דכתיב: (שמואל א יט) וילך דוד ושמואל וישבו בנויות ברמה, וכי מה ענין נויות אצל רמה? אלא, שהיו יושבין ברמה ועוסקין בנויו של עולם" (מסכת זבחים דף נד ע"ב). אם כך שלמה הכפיל את מידות האורך והרוחב של המקדש ביחס למשכן, 20 אמות רוחב ו60 אמות אורך. שלמה שמר גם על מבנהו של קדש הקדשים כקוביה משוכללת במידות כפולות 20 אמות אורך, 20 אמות רוחב ו20 אמות גובה. שלמה גם שמר על היחס של שליש ושני שליש באורכם של קדש הקדשים והקדש. אם כך נשאלת השאלה מדוע שילש שלמה את הגובה ובמקום 10 אמות במשכן, גובה המקדש היה 30 אמה, ולא 20 כמצופה. המלבי"ם נותן לכך תשובה מאוד מעניינת. שלמה רצה לבטא בנפחו של המקדש את חשיבות אחדותו של העם. המשכן שנפחו היה 3000 אמות מעוקבות הוחלף במקדש שנפחו 36,000 אמות מעוקבות (60 כפול 20 כפול 30), יחס זה בא לציין שכל 12 השבטים שותפים מלאים בבית הבחירה. המקדש לפיי זה לא רק מאחד עליונים ותחתונים אלא אף מאחד את כל שבטי י-ה סביבו. הבה נתפלל לחידוש העבודה גם מבחינה זו.
 	
ERETZ HEMDAH
5 Ha-Mem Gimmel St. P.O.B 36236   Jerusalem 91360
Tel:  972-2-5371485  Fax: 972-2-5379626		ארץ חמדה ע"ר
רח' המ"ג 5 ת.ד. 36236 ירושלים 91360
טל' 02-5371485  פקס: 02-5379626	
Email: info@eretzhemdah.org         web-site: www.eretzhemdah.org	

התורה והמדינה (מעזבונו של מרן הגר"ש ישראלי זצ"ל)
הרב יוסף כרמל - ראש כולל "ארץ חמדה"

קדושת ירושלים והמקדש /  חלק חמישה עשר
למדנו בשבועות האחרונים, כי לשיטת הרמב"ם יש לקדש את מקום המקדש בירושלים ולשיטת בעלי התוס' דין זה חל גם בשילה. כיצד מקדשים את המקום? בגמרא במסכת זבחים מובא "מאי קא מיבעיא ליה? כי קדיש דוד (את העזרה) - רצפה עליונה קדיש, או דילמא עד לארעית דתהומא (כולל גם מה שמתחת לפני הקרקע) קדיש?" (דף כד עמוד א). מסביר רש"י אל אתר "כי קדיש דוד - שהיה מקדש אותה בשתי תודות ובשיר של פגעים (יושב בסתר עליון- תהילים צ"א) כדתנן במס' שבועות (דף יד, טו:)". בעלי התוס' במקום מסכימים עם רש"י על השיר אבל מקשים על עניין שתי התודות וז"ל : "ומה שפירש בקונטרס שקידשה בשתי תודות ובשיר אינו כן דעזרה אינה מקדשה בשתי תודות אלא בשירי מנחה כדאיתא בשבועות (דף טו.)" (תוס' שם ד"ה הואיל ורצפה). לכאורה דברי רש"י קשים שהרי אכן מבואר בגמרא בשבועות "אמר רמי בר חמא: אין העזרה מתקדשת אלא בשירי מנחה; מאי טעמא? כירושלים, מה ירושלים - דבר הנאכל בה מקדשה, אף עזרה - דבר הנאכל בה מקדשה. אטו לחמי תודה בעזרה מי לא מתאכלי? אלא כירושלים, מה ירושלים - דבר הנאכל בה ויוצא ממנה נפסל, אף עזרה - דבר הנאכל בה והיוצא ממנה נפסל" (דף טו עמוד א). רש"י חוזר על  הסברו זה גם בעניין קידוש ערי חומה. במשנה במסכת ערכין מובא "ואלו הן בתי ערי חומה: שלש חצרות של שני בתים מוקפת חומה מימות יהושע בן נון, כגון קצרה הישנה של ציפורי, וחקרה של גוש חלב, ויודפת הישנה, וגמלא, וגדוד, וחדיד, ואונה, וירושלים, וכן כיוצא בה" שואלת הגמרא "תניא, ר' ישמעאל בר' יוסי: למה מנו חכמים את אלו? שכשעלו בני הגולה מצאו אלו וקידשום…" (דף לב עמוד א ועמוד ב). מסביר רש"י על המקום "וקידשום - מפרש במסכת שבועות (דף טו) דמקדשי לה בשתי תודות ובשיר". מקשה מו"ר הגר"ש ישראלי זצ"ל 1. מדוע כאן לא מקשים בעלי התוס' על רש"י. 2. הרי חייבים להסביר שמדובר בזמן שהבמות היו מותרות, ובזמן היתר הבמות לא שייכת ההגדרה של "נפסל ביוצא" שהרי אין גבול שממנו אפשר לצאת? ועוד קשה על עצם קביעת הגמרא שדויד קידש את העזרה, 1. למה לא חיכה לתקופת שלמה, רק אז בנו את המקדש  2. הרי צריך קודם לבנות ואחר כך לקדש, ורק בימי שלמה   בנו?! (עמוד הימיני סי' א סע' ח-ט). בשבוע הבא נשתדל להסביר את התירוץ.  

"עשות ספרים הרבה"  (קהלת י"ב יב)    
הרב דניאל כץ – "ארץ חמדה"
מפגשים  
הרב אילן ציפורי הוצאת סנה סיני תשס"ג (222 עמ')
כותרת הספר היא: "מסע להכרת המשמעות הישראלית", המחבר נקט בדרכו הספרותית של ר' יהודה הלוי בעל ה"כוזרי" והרעיונות מוצגים ובאמצעות רב שיח בין יהודי חילוני המחפש את דרכו לבין חברו הדתי ודמויות נוספות. מטרת המחבר להציג את עיקרי האמונה ואת יסודות התפיסה הדתית כפי שנתעצבו בבית מדרשו של הרב קוק זצ"ל. למרות המעטה הספרותי של הספר, בסופו של דבר עיקרו הוא, הצגה של דיעות והשקפות, שמקורן בבית המדרש ועל כן נתייחס בעיקר לחלק הזה.
המחבר מתמודד עם נושאים מרכזיים המנסרים בחלל עולמה של יהדות, ברשימת הנושאים המופיעה בראש הספר אנו מוצאים אמונה טבעית, נבואה, הדור, המצוות, נצח ישראל, צניעות, ארץ ישראל וקורבנות. ובסוף הספר נושאים שמקורם בקבלה: הצמצום, השגת הנבואה והורדת השפע על ידי המצוות ועוד.
לדוגמא נביא חלק מניסוחי המחבר: "יעודו של עם ישראל הוא להביא לעולם את היכולת להתחבר דרכו לרצון האלוקי. שם השם צריך להיקרא על ישראל, להופיע על ידי ישראל, לא כל דור מצליח להוציא זאת לפועל בשלמות, ואף ישנם דורות בהם העניין כמעט בלתי ניכר. אך כללית, ההיסטוריה מובילה את עם ישראל ליעד הזה ששיאו הוא בנין בית המקדש". (עמ' 91)
"צריך להבין שמעשה הקרבנות איננו ענין טכני התלוי במיומנות של הכהן המקריב. הכהן הוא לא קצב, אלא הפעולות שהוא עושה מלאות תוכן מחשבתי וטהרה פנימית שצריכה להופיע בשיא קדושתה דוקא על ידי דיוק המחשבה. כל מחשבה זרה או חסרת דיוק הורסת את כל מעמד הקרבת הקורבן ומטילה חיוב מיתה על המקריב. המחשבה של הכהן חייבת להיות בדיוק אלוקי. אין שום מציאות בעולם בה המחשבה האנושית יכולה להתעלות לדרגה כזו של טהרה. הדבר יתכן רק במקדש וע"י הכהנים. (עמ' 170)
זהו ספר שאמור להסביר את התורה ולהביאה אל ציבור רחב יותר שאינו בהכרח שקוע בתורה. מעניין יהיה לבדוק האם הציבור הרחב אכן מתעניין בדברים כפי שהם מוצגים בספר. יש להעריך את המאמץ הגדול שהשקיע מחבר הספר במלאכה זו. בשנת הלימודים הנוכחית הוא גם יסד ישיבה חדשה שהוא עומד בראשה ונברכו שיצליח במעשה ידיו להגדיל תורה ולהאדירה.
 
שו"ת במראה הבזק"
 
(מתוך ח"ה)

מונטוידאו, אורוגוואי								Montevideo, Uruguay
אדר ב תש"ס
סב. שמיעת מגילה באמצעות רמקול, במקום שכך נהגו
שאלה:
האם מותר לקרוא את המגילה בפורים ע"י רמקול?
ראיתי שכבר התייחסתם לשאלה זו והמסקנה היא שמותר לגבי כל מקום שהיו עשויים לשמוע גם ללא הרמקול.
מהו הגדר המדויק של דבר זה – האם הקורא צריך לקרוא בקול רם כזה שהיו עשויים לשמוע גם ללא רמקול? אם כן, למה מועיל הרמקול? או אולי בעל קורא בעל קול חזק שיכול להגיע לכל בית הכנסת, מותר לקרוא בקול חלש יתר באמצעות הרמקול?
האם במקרה שישנו הרבה רעש בבית הכנסת בשעת הקריאה, וללא רמקול ניתן לשמוע אם אין רעש, אך בסיוע רמקול ניתן לשמוע גם כשיש רעש, מתיר שימוש ברמקול לפי גדר זה?
לפי מי משערים את היכולת לשמוע, לפי הקורא שקורא עכשיו, או שבעל קורא בעל קול חזק, מתיר גם לקורא בעל קול חלש לקרוא את המגילה עד למקום שבו היה ניתן לשמוע בקולו של הראשון?
ישנו אצלי ספר שו"ת של הרב הראשי כאן לפני כ- 50 שנה, הרב אהרן מילבסקי. הוא פסק כאן שמותר לשמוע מגילה גם ברדיו. הוא מזכיר בדבריו את הרב עוזיאל וחולק עליו, וכן את ה"מנחת אליעזר" המתיר לשמוע מגילה בטלפון. האם העובדה שהמרא דאתרא כאן פסק כך, תורמת משהו?

תשובה:
א.   על-פי התשובה המופיעה בשו"ת "מראה הבזק" ח"א:
מותר לקרוא את המגילה ברמקול בכל מקום שבפועל, לפי התנאים עכשיו, שומעים את החזן במידה כזאת שיוצאים ידי חובה אף בלא רמקול.
לכן, אם יש רעשים בזמן קריאת המגילה, שבעטיים אי-אפשר לשמוע את קול החזן (הטבעי) לולא הרמקול, יש להורות שבאותו הזמן ישלימו כולם עם החזן, אם בע"פ ואם מתוך המגילה שבידם, אפילו אינה כשרה (שהרי קראה בע"פ, יצא ידי חובה, אם אינו עניין שלם או פסוק ראשון או אחרון , או עד כדי רובה).

ב.   אף על פי שלכתחילה יש להורות כדעת רוב הפוסקים, דהיינו להחמיר ברמקול, מכל מקום במקום שהמרא דאתרא פסק להקל, יש לנהוג כפסקו3 4, גם  במקום שנהגו כן מקדמת דנא מחמת המרא דאתרא הקודם5 יכולים להמשיך לנהוג כן6, אך בלא זה יש להורות להם כנ"ל.