פרשת
כי תצא	
חמדת ימים
HEMDAT  YAMIM	

הרב שאול ישראלי זצ"ל
נשיא ומיסד
Harav Shaul Israeli zt”l
Founder and President

ראשי הכולל:
הרב משה ארנרייך
הרב יוסף כרמל
Deans:
Harav Yosef Carmel
Harav Moshe Ehrenreich

חברי ההנהלה:
פרופ' ישראל אהרוני
מר ברוך אייזנברג
מר יחזקאל הלר
עו"ד שלום וסרטייל
מר אליעזר יסלזון
מר יצחק מוינשטר
מר שלמה מרזל
מר צבי סנד
מר ג'י פומרנץ
מר יאיר מ. פלסר
מר קורט רוטשילד

Members of the Board:
Prof. Israel Aharoni
Mr. Barry Eisenberg
Mr. Jehezkel Heller
Mr. Eliezer Jeselsohn
Mr. Shlomo Marzel
Mr. Isaac Moinester
Dr. Yair M. Plesser
Mr. Jay Pomrenze
Mr. Kurt Rothschild
Mr. Zvi Sand
Adv. Shalom Wasserteil

American Friends of 
Eretz Hemdah Institutions
c/o Olympian
8 South Michigan Ave.
Suite 605
Chicago, IL 60603  USA

Our Taxpayer
ID#: 36-4265359		
פרשת שבוע
אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהנה?
הרב יוסף כרמל - ראש כולל "ארץ חמדה"
בפרשתנו התורה מצווה "לֹא יוּמְתוּ אָבוֹת עַל בָּנִים וּבָנִים לֹא יוּמְתוּ עַל אָבוֹת אִישׁ בְּחֶטְאוֹ יוּמָתוּ" (דברים כ"ד טז). במבט ראשון נראה ציווי זה מיותר ותמוה, האם יתכן שאב ישלם את המחיר על חטא בנו והאם יתכן שהבן ידרש על חטא אביו? עיון מעמיק יותר בסוגיא זו ילמד אותנו מדוע התורה מדגישה לאו זה בשני הכיוונים למרות הקביעה של כלל הצדק הבסיסי "אִישׁ בְּחֶטְאוֹ יוּמָתוּ". במבט שני אנו מוצאים, אכן שהבן משלם על מעשי אביו. 
à.	כל עונש מוות כולל בעקרון, גם את הצאצאים שעדיין לא נולדו כמדרש חז"ל על הפסוק "וַיֹּאמֶר מֶה עָשִׂיתָ קוֹל דְּמֵי אָחִיךָ צֹעֲקִים אֵלַי מִן הָאֲדָמָה" (בראשית ד' י) "דם אחד שפך דמים רבים נאמר. אלא מלמד שדם בניו ובני בניו וכל תולדותיו עד סוף כל הדורות שעתידין לצאת ממנו כולם היו עומדין וצועקין לפני הקב"ה" (אבות דרבי נתן פרק לא ד"ה בעשרה מאמרות, עיין גם ברש"י שם). 
á.	בעשרת הדברות התורה מציינת "כִּי אָנֹכִי יְקֹוָק אֱלֹהֶיךָ אֵל קַנָּא פֹּקֵד עֲוֹן אָבֹת עַל בָּנִים עַל שִׁלֵּשִׁים וְעַל רִבֵּעִים לְשֹׂנְאָי" (שמות כ' ד). 
â.	לצערנו מצינו שאירעו מקרים בהם ילדים שילמו על חטאי אב. נביא שתי דוגמאות:
 1. כנראה שאחאב רצח לא רק את נבות אלא גם את בניו-יורשיו שנאמר " (כו) אִם לֹא אֶת דְּמֵי נָבוֹת וְאֶת דְּמֵי בָנָיו רָאִיתִי אֶמֶשׁ נְאֻם יְקֹוָק וְשִׁלַּמְתִּי לְךָ בַּחֶלְקָה הַזֹּאת נְאֻם יְקֹוָק" (מלכים ב ט' כו ועיין גם בסוגיא סנהדרין מח ע"ב). 
2.  יואש כנראה רצח לא רק את זכריה בן יהוידע הכהן והנביא במקדש ד', אלא גם את בני משפחתו האחרים שנאמר "הִתְקַשְּׁרוּ עָלָיו עֲבָדָיו בִּדְמֵי בְּנֵי יְהוֹיָדָע הַכֹּהֵן וַיַּהַרְגֻהוּ עַל מִטָּתוֹ וַיָּמֹת" (דברי הימים ב כ"ד כה).
גם מכך שהתנ"ך מציין כי אמציה לא הכה את בני מכי אביו (מלכים ב י"ד ו, דברי הימים ב כ"ה ד, משמע שהיה זה אירוע יוצא דופן לטובה.
בעיית הצאצאים שעדיין לא נולדו אינה סותרת את הכלל של "אִישׁ בְּחֶטְאוֹ יוּמָתו" שהרי עדיין אינם "איש". 
מהדוגמאות השליליות, גם אין קושי כי הם אכן מנוגדות להלכה. 
את הסתירה לכאורה מעשרת הדיברות פטרו חז"ל גם בדרך ּזו:" אמר ר' חייא בר אבא עד שלש עשרה שנה הבן לוקה בעון האב, מכאן ואילך איש בחטאו ימות" (מדרש זוטא - רות  פרשה א ד"ה וימותו גם, ועיין גם ברש"י על הפסוק) וגם בדרךזו: "כדתניא: (ויקרא כ"ו) ואף בעונות אבותם אתם ימקו - כשאוחזין מעשה אבותיהם בידיהם (ונפרעין מהן עונותיהן ועון אבותיהם -רש"י)" (סנהדרין דף כז ע"ב). אם כך, ניתן לסכם ולומר כי התורה בפסוק זה מדגישה שלשה דברים א. בבית דין של מטה, אין עונשים איש בעוונו של אחר.   ב. מי שעדיין לא נולד ומי שאיננו בבחינת "איש" איננו כלול בכלל זה.  ג. מי שפוגע במשפחתו של החוטא פועל כנגד דין תורה.
חז"ל למדו מפסוק זה הלכה נוספת, שאומצה גם על ידי מערכות משפט חילוניות בימנו. על פי דין תורה, אין לקבל עדות מפלילה מחייבת או מזכה מפי קרובי משפחה על קרוביהם. וז"ל התלמוד הירושלמי: "מה תלמוד לומר לא יומתו אבות על בנים אלא שלא יומתו בנים בעדות אבות ואבות בעדות בנים מיכן שלא יהו העדים קרובין של נידונין" (שבועות פרק ד ה"א). ואם נשאל כיצד ניתן ללמוד מפסוק אחד גם הלכות עונשים וגם הלכות עדות, עונה על כך הרמב"ן את התשובה הבאה. "ולדעת רבותינו ז"ל יתכן שיהיה הכתוב הזה כולל דברים רבים, …, וכמו לא יומתו אבות על בנים (דברים כד טז), שהם דורשים אותו בפסול עדות הקרובים (סנהדרין כז ב) והכתוב אומר בו עוד (מ"ב יד ו) ואת בני המכים לא המית ככתוב בספר תורת משה אשר צוה ה' לאמר לא יומתו אבות על בנים ובנים לא יומתו על אבות" (ויקרא כ"ז כט). אם כך, למדנו מדברי הרמב"ן עקרון חשוב והוא, שבמקום שהדרש מוסיף על הפשט אין הדרש בא לבטל אותו אלא להוסיף עליו. 
הבה נתפלל כי נזכה בזכות אבות ונהיה בבחינת בן מזכה אב, גם יחד.  	
ERETZ HEMDAH
5 Ha-Mem Gimmel St. P.O.B 36236   Jerusalem 91360
Tel:  972-2-5371485  Fax: 972-2-5379626		ארץ חמדה ע"ר
רח' המ"ג 5 ת.ד. 36236 ירושלים 91360
טל' 02-5371485  פקס: 02-5379626	
Email: info@eretzhemdah.org             web-site: www.eretzhemdah.org	

התורה והמדינה (מעזבונו של מרן הגר"ש ישראלי זצ"ל)
הרב יוסף כרמל - ראש כולל "ארץ חמדה"
חידוש הסנהדרין בימנו /  חלק תשיעי
אחרי שהוכחנו כי לשון סמיכת חכמים היא בעצם מינוי ומסירת סמכות ננסה להסביר מדוע סומכים רק בארץ ישראל. אם הסמיכה הייתה רק אישור לגדלות בתורה, לא היה ברור מדוע אי אפשר לסמוך בחו"ל. וכן מקשה מו"ר הגר"ש ישראלי זצ"ל "והרי הרבה גדולי ומובהקי הדורות היו מצויים גם בחו"ל בכל הדורות. ומה שמצינו "כל הדר בחוצה לארץ - דומה כמי שאין לו אלוה, שנא': (ויקרא כ"ה) לתת לכם את ארץ כנען להיות לכם לאלהים" (כתובות  ק"י ע"ב) לכאורה אינו שייך לשם אלהים של דיינים, אם נאמר שהוראתו מומחיות ובקיאות" (עמוד הימיני סימן ג סע' ה). לכן מתרץ מו"ר "אבל אם נאמר כנ"ל שעיקר הוראת אלהים היינו שררה ושלטון, שהוא כנ"ל המינוי לדיינות שעל ידי זה ניתן בידו הכח להשליט את החק, אפשר לומר שעיקר השלטון הישראלי אינו אלא בארץ ישראל (כשיש שם מדינה יהודית עצמאית במידה זו או אחרת)" ומוסיף מו"ר במאמר מוסגר שתי הערות "א. ובמידת מה הוא גם ההסבר בפשוטו למאמר הנ"ל שכל הדר בחו"ל…   ב. ואולי הוא העניין ששונאי ישראל התנכלו באופן מיוחד לסמיכה כי ראו בזה שיירי עצמאות ושלטון ישראלי ואי הכרה במלכותם ושלטונם" (שם).
על פי זה ניתן להבין גם את דברי הרדב"ז בסוגיית חידוש הסמיכה. בזמן המחלוקת הגדולה בין חכמי צפת וחכמי ירושלים אם ניתן לחדש את הסמיכה ולסמוך את רבי יוסף קארו אם לאוו, פנו אל הרדב"ז שהיה נחשב כבר באותו הדור לאחד מגדולי הפוסקים וישב במצרים כדי לקבל את חוות דעתו. הרדב"ז נטה שלא לחדש את הסמיכה בהסתמך על דברי הרמב"ם, ודחה את הצעת חכמי צפת מכמה טעמים. כנגד הטענה כי חייבים להשתמש ב"פטנט" של הרמב"ם כי אחרת לעולם לא נוכל לחדש הסנהדרין גם בימות המשיח טען הרדב"ז "ותו דבני ראובן עתידים לבוא ולעשות מלחמות לפני בוא המשיח ומאן לימא לן שלא יהיה בהם סמוך מפי סמוך והוא יסמוך אחרים" (הלכות סנהדרין פ"ד ה"יא). דבריו של הרדב"ז לכאורה תמוהים גם אם ימצאו בני שבט ראובן הרי ברור שהם לא חיו בארץ ישראל וכיצד הם סמכו בחו"ל? ומתרץ מו"ר "אבל לפי הנ"ל לא יפלא לומר שכל מה שאמרו אין סמיכה בחו"ל היינו רק כשאין לישראל ממשלה עצמאית. אבל בני ראובן שלפי המסורת שרמז עליה הרדב"ז שיבואו ויעשו מלחמות לפני בא המלך המשיח, הרי הם עצמאים ויש להם ממשלה ושלטון עצמי, בתנאים אלה תתכן גם סמיכה בחו"ל, כי אז שייך שם אלהים מלשון שררה ושלטון מכח התורה וישראל" (עמוד הימיני שם).

"עשות ספרים הרבה"  (קהלת י"ב יב)    
הרב דניאל כץ – "ארץ חמדה"
סוגיות בהלכות צבא ומשטרה
הרב אלכסנדר לוינזון, מוסד הרב קוק ירושלים תשס"ג (שפצ עמ')
מחבר הספר המכהן ברבנות המשטרה בתפקידים בכירים ליקט בספר זה מפרי עמלו ולימודו. חלק מהמאמרים בספר הם בסגנון ישיבתי ועוסקים בעניינים לימודיים מופשטים וחלקם בהדרכות מעשיות פרטניות שניתנו ליחידות משטרה שונות כולל ליחידה העוסקת בזיהוי חללים.
המאמרים ההלכתיים מתבססים בעיקר על פוסקי זמננו כשהמחבר מביא את המקורות לפסקים ומוסיף בהם נותן טעם.
בין הסוגיות הנידונות בספר: ענייני נוסח התפילה ושינוי מנהגים מאשכנז לספרד והפוך (דרך אגב, תשובת הרב הראשי לישראל הראי"ה קוק המצויינת בספר בודאי לא נדפסה בשנת תרצח אלא בחיי הרב לפני שנת תרצה, ושוב נדפסה בשו"ת אורח משפט שיצא בהוצאת מוסד הרב קוק וכדאי היה לציין לספר זה שמצוי בידי הלומדים ולא לחוברת משנת תרצח). דיני ברכת שהחיינו אמירת טל ומטר ועל הניסים וכן דיון על שאלה מעניינת של חובת תלמוד תורה לשוטרים שעוסקים בפעילות מבצעית. הדיון בסימן זה סובב סביב הפטור של תלמוד תורה בייחס למצוות אחרות. אמנם לכאורה היה מקום לעורר דיון סביב השאלה העקרונית של תפקוד המשטרה במדינה יהודית – דברים בהם הרחיבו הגר"ש ישראלי, הגר"ש גורן ועוד. 
הערה זו בודאי נכונה גם לדיונים בהמשך בייחס לפעילות המשטרה בשבת, דבר שדן בו המחבר במיוחד בסימן על יציאה לפעילות מבצעית בשבת כספק פיקוח נפש בפנינו.
בהמשך הספר מקדיש המחבר מקום נרחב לכללי זיהוי קרבנות אסון ותאונה. שאלות אלו עולות לפני שולחנם של תלמידי חכמים בעת שבאים להתיר עגונות ומאמר זה יהיה להם לעזר רב, בשעת הצורך שלא תבוא.
לסיכום, ספר זה דיונים מעניינים ונקודות לעיון ולהעמקה שמעוררות את הקורא לעסוק בעניינים אלו.
שו"ת במראה הבזק"
 (מתוך ח"ה)
ויקטוריה אוסטרליה					   	              Victoria, Australia
שבט תש"ס
חיוב המשתתפים לאכול פת בסעודת שבע ברכות
שאלה:
האם כדי לומר שבע ברכות צריך שעשרה אנשים ייטלו ידים ויאכלו פת, או שמספיק שחלק מהם יעשו זאת? אם מספיק שחלק מן המשתתפים יעשו זאת, מה המספר המינימלי? האם החתן והכלה חייבים ליטול ידים ולאכול פת?     

תשובה:
נחלקו פוסקים בשאלה, אם לצורך אמירת שבע הברכות שלאחר הסעודה נדרשים שבעה שאכלו פת מתוך העשרה, ושלושת הנותרים די שיאכלו פירות או לא יאכלו כלל, או שמא די בשלושה מתוך העשרה שאכלו לחם. למעשה רצוי לנהוג כדיעה הראשונה, והמיקל, יש לו על מי לסמוך. החתן והכלה צריכים לאכול פת לכל הדיעות.